# name
“Fate da’ nostri valenti scultori” Introducció a la producció en estuc del Seicento bolonyès

# metadata.dc.description[].value
Treballs Finals de Grau d'Història de l'Art, Facultat de Geografia i Història, Universitat de Barcelona, Curs: 2024-2025, Tutor: Sara Caredda

# metadata.dc.description.abstract[].value
[cat] Aquest Treball de Final de Grau pretén oferir un estat de la qüestió sobre l'escultura en
estuc a Bolonya al llarg del s. XVII. L’estuc és un material dúctil fet a base d’una pasta de gra
fi composta de calç o guix i pols de marbre. La seva naturalesa modelable confereix a les
escultures una plasticitat única, característica pròpia d’aquest material. Per explicar bé el seu
ús en la Bolonya del Seicento, el treball pren com a punt de partida l’estudi d’Eugenio
Riccòmini (1972), Ordine e Vaghezza. La scultura in Emilia nell’età barocca, i es
complementa amb noves dades provinents de recerques més recents i d’altres perspectives
interpretatives. En un primer moment, parlaré dels agents geogràfics, consideracions artístiques
i historiogràfiques que influeixen en l’elecció de l’estuc com a material escultòric; però també
oferiré una visió diacrónica de la producció en aquest material al llarg del s. XVII. En la primera
meitat del treball, veurem els estucadors de l’Accademia degli Incamminati, la petjada
carracesca en les primeres dècades del s. XVII en G. Fiorini, C. Conventi i G. Tedeschi; a més
a més de les novetats aportades per Guido Reni i Alessandro Algardi. En la segona meitat,
bolonyesos i forasters que propicien un canvi: C. Molli, G. M. Rossi, G. Brunelli i G. B.
Barberini i, finalment, la culminació de l'art de l’escultura amb Giuseppe Maria Mazza.

# metadata.dc.description.abstract[].value
[eng] This Bachelor‟s Degree Final Project aims to provide a state of the art on stucco
sculpture in Bologna throughout the 17th century. The stucco is a ductile material made from
a fine-grained paste composed of lime or plaster and marble dust. Its modelable nature gives
sculptures a unique plasticity, characteristic of this material. To explain its use well in the
Bologna of the Seicento, the work takes as its starting point the study of Eugenio Riccòmini
(1972), Ordine e Vaghezza. The scultura in Emilia nell'età barocca, and is complemented by
new data from more recent research and other interpretative perspectives. At first, I will talk
about the geographical agents, artistic and historiographic considerations that influence the
choice of stucco as sculptural material; but I also will offer a diachronic view of the production
with this material throughout the 17th century. In the first half of the work, we will see the stuccoers of the Accademia degli Incamminati, the carracesca footprint in the first decades of
the 17th century in G. Fiorini, C. Conventi and G. Tedeschi; in addition to the novelties
contributed by Guido Reni and Alessandro Algardi. In the second half, Bolognese and outsiders
who bring about change: C. Molli, G. M. Rossi, G. Brunelli and G. B. Barberini and, finally,
the culmination of the art of sculpture with Giuseppe Maria Mazza.

# metadata.dc.source[].value
Treballs Finals de Grau (TFG) - Història de l'Art

# metadata.dc.title[].value
“Fate da’ nostri valenti scultori” Introducció a la producció en estuc del Seicento bolonyès