# name
Rock Art Soundscapes: Perception and emotions evoked by singular acoustic spaces

# metadata.dc.contributor.other[].value
Universitat de Barcelona. Departament de Psicologia Clínica i Psicobiologia

# metadata.dc.description.abstract[].value
[eng] Sound permeates our daily existence universally and timelessly, as shown by its integral role
in the ritualistic practices in almost every culture worldwide. The physical characteristics of sound
propagation in space can significantly influence our perception and emotional responses towards
sound. Consequently, a hypothesis arises that the acoustic attributes of ritual sites may influence the
emotional impact of sound on participants during rituals. Christian temples provide a tangible
example, characterized by specific acoustic features such as prolonged reverberation that
amalgamates sound, which Western individuals culturally associate with an approach to the divine.
Rock art sites represent another intriguing case. Archaeologists theorize that the creation of rock art
—paintings or engravings on rock surfaces— during prehistory was intertwined with social and
ritualistic activities that incorporated sound production.
However, how sound is perceived in rock art sites and, more crucially, the influence of
acoustics on listeners' perceptions, is a largely unexplored field. The primary goal of this doctoral thesis
was to investigate the acoustic characteristics of rock art sites, discern how listeners perceive them,
explore their modulation of emotional responses to sound, and identify specific acoustic attributes
distinguishing rock art sites from comparable locations lacking such features. This exploration would
help to unveil the criteria that prehistoric individuals potentially employed in selecting optimal spots
for their ritual activities in which rock art was an element, and whether this involved the preference
of particular sites because of their sound nature.
A common approach to approximate a desired acoustic environment for listeners involves
capturing the acoustic print of spaces through the register of its so-called impulse response. Impulse
responses compile information on sound propagation within a given space, enabling, on one hand,
the acoustic analysis of the space, and on the other hand, the virtual recreation of its acoustic
characteristics for presentation to listeners. Such recreation of acoustic environments receives the
name of auralization. Employing this methodology, four studies were designed and implemented, that
involved presenting listeners with a series of auralizations of Christian temples, in the first study, and
rock art sites, in the subsequent three studies. Additionally, subjective impressions of listeners were
gathered through a series of behavioral scales in the first two studies and via sensory profiling
methods in the latter two studies.
In the first two studies, listeners' perception of auralizations was evaluated using a set of
bipolar Likert scales. The first study involved the recreation of the acoustics of Christian temples of
the United Kingdom, combining their impulse responses with musical pieces from the Renaissance.
The outcomes indicated that the acoustic attributes of Christian temples elicited a stronger sense of transcendence but diminished feelings of tenderness and expressiveness when compared to drier
acoustics characterized by shorter reverberation. In the second study, a series of auralizations of rock
art sites from the Altai region of Russian Siberia were presented to listeners, combining captured
impulse responses from the sites with various sounds from natural sources. The findings
demonstrated that listeners perceived the sounds as closer, more present, and more tension-evoking
when paired with the acoustics of certain rock art sites, as opposed to auralizations of locations with
similar characteristics but lacking rock art features.
In the third and fourth studies, we moved from employing pre-selected Likert scales to
adopting a sensory profiling method, wherein listeners were asked to provide their own descriptions
of the presented auralizations. In the third study, we examined perceived differences between two
rock art sites in the southern mountains of Cádiz, Spain. The acoustics of these sites were combined
with various sounds, including speech, singing voices, and musical instruments. Listeners perceived
significant differences in the acoustics of the two sites in the dimensions of echo, distance from the
sound source, resonance, clarity, and envelopment. In the fourth study, listeners were presented with
auralizations of a series of rock art sites in the province of Valencia, Spain. These auralizations
combined captured impulse responses with sounds of singing voices and drums. Results unveiled that
the acoustic recreations of the rock art sites were perceived as significantly bigger, wider, more
reverberant, farther, and less direct compared to their counterparts, i.e, the auralizations of locations
with similar physical characteristics but devoid of rock art.
Overall, the findings of this doctoral thesis indicate that the acoustic attributes of natural
landscapes may have influenced the selection process of rock art sites in prehistoric contexts.
Differences were identified in both the acoustics and the perceived auditory experience when
comparing rock art sites to other locations lacking rock art. However, it is noteworthy that the acoustic
features characterizing the studied rock art sites and listeners' perceptions thereof were not uniform
across the various studies conducted, each of them focusing on a different rock art landscape. It is
posited that the intended activities at the site and the sounds to be produced may have played a
pivotal role in the selection process. Reverberation emerged as a primary acoustic feature explaining
most of the outcomes across the studies. Notably, the dimension of perception most prominently
influenced by the acoustics of rock art sites, consistently observed across the studies, was the
perceived distance from the sound source.
In summary, this doctoral thesis contributes significantly to our comprehension of how
acoustics influenced the selection of rock art sites in prehistory, highlighting the crucial significance of reverberation. Furthermore, it demonstrates the efficacy of employing auralization and sensory
profiling methods in investigating listeners' responses to the acoustics of rock art sites.

# metadata.dc.description.abstract[].value
[cat] El so impregna la nostra existència diària de manera universal i atemporal, com ho demostra
el seu paper integral en les pràctiques rituals de gairebé totes les cultures del món. Les característiques
físiques de la propagació del so en l'espai poden influir significativament en la nostra percepció i les
respostes emocionals cap al so. En conseqüència, sorgeix la hipòtesi que els atributs acústics dels llocs
on s’hi duen a terme rituals poden influir en l'impacte emocional del so en els participants durant
aquestes activitats. Els temples cristians en són un exemple tangible, caracteritzats per uns atributs
acústics específics, com ara una reverberació prolongada que amalgama el so, la qual els individus
occidentals associen culturalment amb una aproximació a la divinitat. Els llocs d'art rupestre
representen un altre cas intrigant. Els arqueòlegs teoritzen que la creació d'art rupestre —pintures o
gravats sobre superfícies rocoses— durant la prehistòria estava entrellaçada amb activitats socials i
rituals que incorporaven la producció de so.
Tanmateix, de quina manera es percep el so als llocs d'art rupestre i, sobretot, la influència de
l'acústica en la percepció dels oients, és un camp en gran part inexplorat. L'objectiu principal d'aquesta
tesi doctoral ha estat investigar les característiques acústiques dels llocs d'art rupestre, discernir com
les perceben els oients, explorar com modulen les respostes emocionals al so i identificar els atributs
acústics específics que distingeixen els llocs d'art rupestre d'altres ubicacions de característiques
comparables però sense art. Aquesta exploració ajudaria a revelar els criteris que els individus durant
la prehistòria potencialment empraven per seleccionar els llocs òptims per a les seves activitats rituals
en què l'art rupestre era un element, i si això implicava la preferència de llocs concrets a causa de la
seva naturalesa sonora.
Un enfocament comú per aproximar un entorn acústic als oients consisteix en capturar
l’empremta acústica dels espais mitjançant el registre de la seva anomenada resposta a l’impuls. Les
respostes a l’impuls recullen informació sobre la propagació del so en un espai determinat, permetent,
d'una banda, l'anàlisi acústica de l'espai i, d'altra banda, la recreació virtual de les seves
característiques acústiques per a la presentació als oients. Aquesta recreació d'ambients acústics rep
el nom d'auralització. Amb aquesta metodologia es van dissenyar i implementar quatre estudis en els
que es van presentar als oients una sèrie d'auralitzacions de temples cristians, en el cas del primer
estudi, i llocs d'art rupestre, en els tres estudis posteriors. A més, es van recopilar les impressions
subjectives dels oients mitjançant una sèrie d'escales de comportament en els dos primers estudis i
mitjançant mètodes de perfil sensorial en els dos últims estudis.

En els dos primers estudis, la percepció dels oients de les auralitzacions es va avaluar
mitjançant un conjunt d'escales bipolars. En el primer estudi es va recrear l'acústica de temples
cristians del Regne Unit, combinant les seves respostes a l’impuls amb peces musicals del
Renaixement. Els resultats indicaren que els atributs acústics dels temples cristians provocaven una
sensació de transcendència més forta però un menor sentiment de tendresa i expressivitat en
comparació amb una acústica més seca caracteritzada per una reverberació més curta. En el segon
estudi es van presentar als oients una sèrie d'auralitzacions de llocs d'art rupestre de la regió d'Altai a
la Sibèria russa, combinant les respostes a l’impuls capturades dels llocs amb diversos sons de fonts
naturals. Els resultats demostraren que els oients percebien els sons com més propers, més presents
i evocant una major sensació de tensió quan es combinaven amb l'acústica de certs llocs d'art rupestre,
en comparació a les auralitzacions d'ubicacions amb característiques similars però sense art rupestre.
En el tercer i quart estudi, vam passar de l'ús d'escales bipolars preseleccionades a l'adopció
d'un mètode de perfil sensorial, on es demanava als oients que proporcionessin les seves pròpies
descripcions de les auralitzacions presentades. En el tercer estudi, vam examinar les diferències
percebudes entre dos jaciments d'art rupestre a les muntanyes del sud de Cadis, Espanya. L'acústica
d'aquests llocs es va combinar amb diversos sons, incloent veus parlades i cantades i instruments
musicals. Els oients van percebre diferències significatives en l'acústica dels dos llocs en termes d'eco,
distància a la font sonora, ressonància, claredat i sensació envoltant. En el quart estudi, es van
presentar als oients les auralitzacions d'una sèrie de jaciments d'art rupestre a la província de València,
Espanya. Aquestes auralitzacions combinaven respostes a l’impuls amb sons de veus cantades i
tambors. Els resultats van revelar que les recreacions acústiques dels llocs d'art rupestre es van
percebre com significativament més grans, més amples, més reverberants, més llunyanes i menys
directes en comparació amb els seus homòlegs, és a dir, les auralitzacions d'ubicacions amb
característiques físiques similars però sense art rupestre.
En conjunt, els resultats d'aquesta tesi doctoral indiquen que els atributs acústics dels
paisatges naturals poden haver influït en el procés de selecció dels jaciments d'art rupestre en
contextos prehistòrics. Es van identificar diferències tant en l'acústica com en l'experiència auditiva
dels oients en comparar els llocs d'art rupestre amb altres ubicacions sense art rupestre. No obstant
això, cal destacar que ni les característiques acústiques dels llocs d'art rupestre estudiats ni les
percepcions dels oients eren uniformes en els diversos estudis realitzats, cadascun d'ells centrat en
un paisatge d'art rupestre diferent. Es planteja que les activitats que es duien a terme als llocs d’art
rupestre i els sons que s’hi produïen podien haver tingut un paper fonamental en el procés de selecció.
La reverberació sorgeix com la característica acústica principal que explica la majoria dels resultats
dels estudis. En particular, la dimensió de la percepció més influenciada per l'acústica dels llocs d'art
rupestre, observada en la majoria dels estudis, va ser la distància percebuda a la font sonora.
En resum, aquesta tesi doctoral contribueix significativament a la comprensió de com
l'acústica va influir en la selecció de llocs per a la producció d'art rupestre durant la prehistòria,
destacant la importància de la reverberació. A més, demostra l'eficàcia dels mètodes d'auralització i
perfils sensorials per investigar les respostes dels oients a l'acústica dels llocs d'art rupestre.

# metadata.dc.source[].value
Tesis Doctorals - Departament - Psicologia Clínica i Psicobiologia

# metadata.dc.title[].value
Rock Art Soundscapes: Perception and emotions evoked by singular acoustic spaces