# name
Interpretación e integración del testamento

# metadata.dc.contributor.other[].value
Universitat de Barcelona. Facultat de Dret

# metadata.dc.description.abstract[].value
[spa] La tesis doctoral tiene por objeto el estudio de la interpretación del testamento en el Derecho civil de Cataluña. Aborda tanto su dimensión clásica -dirigida a la determinación de la voluntad real del testador- como una vertiente más controvertida: la posibilidad de integrar el testamento cuando el testador ha padecido un error en los motivos o cuando un cambio sobrevenido de las circunstancias impide el cumplimiento de las finalidades perseguidas por el causante. Ambas cuestiones se analizan siguiendo una metodología histórico-comparada.

La primera parte de la tesis aborda cómo ha de llevarse a cabo la exégesis del testamento. En un principio, se diseccionan los conceptos de «voluntad de testar» y «voluntad testamentaria», y se examinan las posibles tensiones entre los dos subtipos de esta última: la voluntad dipositiva y la voluntad particional. Por último, también se analizan los límites que los principios sucesorios romanos imponen al libre ejercicio de la autonomía de la voluntad del testador (Capítulo I). A continuación se examina cuál es el origen de las normas de interpretación del testamento vigentes en Cataluña, como paso previo al estudio sobre las normas que disciplinan la exégesis del testamento en los ordenamientos jurídicos de nuestro entorno inmediato (Capítulo II). Seguidamente, se analizan de forma detallada las normas interpretativas dispersas a lo largo del Libro IV CCCat. El análisis permite cuestionar la adecuación de algunas de esas normas interpretativas al principio rector según la cual la voluntad del testador es ley de la sucesión (Capítulo III). Finalmente, la primera parte se cierra con el estudio del recurso a la prueba extrínseca para determinar la voluntad del testador y con una crítica a la vigencia del requisito de que la voluntad hallada a través de esa prueba sea reconducible al texto del testamento (Andeutungstheorie), pues su utilidad práctica es más aparente que real (Capítulo IV).

La segunda parte de la tesis se centra en el estudio de la interpretación integradora del testamento. Tras una breve introducción a esta figura (Capítulo V), se examinan los fundamentos histórico-dogmáticos de la ergänzende Testamentsauslegung alemana (Capítulo VI). Su estudio ha puesto de relieve la íntima conexión del instituto con la cláusula rebus sic stantibus y con las teorías de la presuposición (Voraussetzung) y de la base del negocio (Geschäftsgrundlage) formuladas por la doctrina alemana de los s. XIX-XX. El percurso histórico demuestra que la interpretación integradora del testamento que hoy se practica en Alemania no es sino una moderna manifestación de la cláusula rebus sic stantibus. Así, se ha observado que los juristas del ius commune y de la tradición jurídica catalana ya sostenían que el juez podía adaptar el testamento en supuestos de error en los motivos o de cambio sobrevenido de las circunstancias. Ese estudio histórico entronca directamente con el análisis de la situación actual del instituto, con especial énfasis en la exploración de la jurisprudencia alemana. Además, se pondera cuál ha sido la circulación del modelo en Europa, a propósito del examen de su posible aplicación en otros ordenamientos jurídicos distintos del alemán (Capítulo VII).

A pesar de los temores de una posible adulteración de la voluntad del testador, se afirma que es viable proceder a una «recuperación» de la la interpretación integradora del testamento en el Derecho civil de Cataluña (Capítulo VIII). En concreto, se arguye que el ordenamiento catalán ya contiene soluciones normativas que recogen la voluntad hipotética del testador. Así, se sostiene que el análisis conjunto de la naturaleza y finalidad común de una serie de preceptos presentes en el Libro IV CCCat permite extraer un principio general del Derecho a través del proceso lógico-inductivo de la analogía iuris.

# metadata.dc.description.abstract[].value
[cat] La tesi doctoral té per objecte l’estudi de la interpretació del testament en el Dret civil de Catalunya. Aborda tant la seva dimensió clàssica -adreçada a la determinació de la voluntat real del testador- com una vessant més controvertida: la possibibilitat d’integrar el testament quan el causant ha sofert un error en els motius o quan un canvi sobrevingut de les circumstàncies impedeix el compliment de les finalitats perseguides pel causant. Ambdues qüestions s’analitzen seguint una metodologia històrico-comparada.

La primera part de la tesi aborda com s’ha de dur l’exègesi del testament. En primer lloc, es disseccionen els conceptes de «voluntat de testar» i de «voluntat testamentària», i s’examinen les possibles tensions entre els dos subtipus d’aquesta darrera: la voluntat dispositiva i la voluntat particional. Finalment, també s’analitzen els límits que els principis successoris romans imposen al lliure exercici de l’autonomia de la voluntat del testador (Capítol I). A continuació, s’examina quin és l’origen de les normes d’interpretació del testament vigents a Catalunya, com a pas previ a l’estudi de les normes que disciplinen l’exègesi del testament als ordenaments jurídics del nostre entorn immediat (Capítol II). Seguidament, s’analitzen detalladament les normes interpretatives disperses al llarg del Llibre IV CCCat. L’anàlisi permet qüestionar l’adequació d’algunes d’aquestes normes interpretatives al principi rector segons el qual la voluntat del testador és llei de la successió (Capítol III). Finalment, la primera part es clou amb l'estudi del recurs a la prova extrínseca per a determinar al voluntat del testador, i amb una crítica a la vigència del requisit de que la voluntat trobada a través d’aquesta prova ha de ser reconduïble al text del testament (Andeutungstheorie), atès que la seva utilitat pràctica és més aparent que real (Capítol IV).

La segona part de la tesi se centra en l’estudi de la interpretació integradora del testament. Després d’una breu introducció a aquesta figura (Capítol V), s’examinen els fonaments històrico-dogmàtics de l’ergänzende Testamentsauslegung alemanya (Capítol VI). El seu estudi ha posat de manifest la íntima connexió de l’institut amb la clàusula rebus sic stantibus i amb les teories de la pressuposició (Voraussetzung) i de la base del negoci (Geschäftsgrundlage) formulades per la doctrina alemanya dels s. XIX-XX. El recorregut històric demostra que la interpretació integradora del testament que avui es practica a Alemanya no és sinó una moderna manifestació de la clàusula rebus sic stantibus. Així, s’ha observat que els juristes del ius commune i de la tradició jurídica catalana ja sostenien que el jutge podia adaptar el testament en cas d’error en els motius o de canvi sobrevingut de les circumstàncies. Aquest estudi històric entronca directament amb l’anàlisi de la situació actual de l’institut, amb especial èmfasi en l’exploració de la jurisprudència alemanya. A més, es pondera quina ha estat la circulació del model a Europa, a propòsit de l’examen de la seva aplicació a altres ordenaments jurídics diferents de l’alemany (Capítol VII).

Malgrat els recels a una possible adulteració de la voluntat del testador, s’afirma que és viable procedir a una «recuperació» de la interpretació integradora en el Dret civil de Catalunya. En concret, s’argumenta que l’ordenament català ja conté solucions normatives que recullen la voluntat hipotètica del testador. Així, es sosté que l’anàlisi conjunt de la naturalesa i la finalitat comuna d’una sèrie de preceptes presents al Llibre IV CCCat permet extreure un principi general del Dret a través del procés lògico-inductiu de l’analogia iuris.

# metadata.dc.description.abstract[].value
[eng] This doctoral thesis is centered on the study of the interpretation of wills in Catalan civil law. It addresses both its classical dimension -aimed at determining the testator’s actual intent- and a more controversial one: the possibility of adapting or modifying the will when the testator was affected by an error in motive or when a supervening change of circumstances prevents the achievement of the goals or objectives that were pursued by the testator. Both questions are studied under the application of a historical-comparative methodology.

The first part of the thesis examines how the interpretation of the will should be carried out. Initially, it dissects the concepts of the “intention to make a will” and the “testamentary intention”, and analysis the possible tensions between the two subytpes of the latter: the “dispositive” and “distributive” intentions. Furthermore, it considers the limits that the -still applicable- Roman succession principles impose on testamentary freedom (Chapter I). Afterwards, the thesis examines the origins of the rules on the interpretation of wills that are in force in Catalonia, as a preliminary step to studying the rules that govern the interpretation of wills in some neighbouring legal systems (Chapter II). It then provides a detailed analysis of the myriad of interpretative rules scattered throughout Book IV of the Catalan Civil Code (CCCat). This analysis leads to questioning the adequacy of some of those interpretative rules to the principle that the testator’s intention is the law of the succession (Chapter III). Finally, that first part concludes with an examination of the use of extrinsic evidence to determine the testator’s intention and with a critique of the requirement that the intention ascertained through the examination of such evidence must be somehow traceable to the text of the will (Andeutungstheorie), as its usefulness is actually more apparent than real (Chapter IV).

The second part of the thesis focuses on the study of the complementary interpretation of wills. After a brief introduction to this figure (Chapter V), it examines the historical and dogmatic foundations of the German ergänzende Testamentsauslegung (Chapter VI). The analysis highlights the figure’s close connection to the rebus sic stantibus clause and with the theories of the Voraussetzung and the Geschäftsgrundlage that were developed by the German legal scholarship during the 19th and 20th centuries. The historical study proves that the complementary interpretation of wills currently practised in Germany is a modern manifestation of the doctrine of the rebus sic stantibus clause. In this regard, the work demonstrates that jurists pertaining to the ius commune and the Catalan legal tradition already argued that judges could adapt wills in cases of error in motive or supervening changes of circumstances. That historical inquiry is then linked with the analysis of the figure’s current developments, with a particular emphasis on the examination of German case law. Additionally, the thesis assesses the circulation of the complementary interpretation of wills in Europe through the examination of its possible application in legal systems other than the German one (Chapter VII).

Despite the concerns about a possible distortion of the testator’s original intent, the thesis argues that it is feasible to pursue a “revival” of the complementary interpretation of wills in Catalan civil law (Chapter VII). Specifically, it contends that the Catalan legal system already contains statutory solutions that reflect the testator’s hypothetical intention. Therefore, it is argued that a joint analysis of the common nature and purpose of a series of rules established in Book IV of the CCCat allows the extraction of a general principle of law through the logical-inductive process of analogia iuris.

# metadata.dc.title[].value
Interpretación e integración del testamento