# name
Who speaks that language? Assessing speaker-language associations from infancy to childhood

# metadata.dc.contributor.other[].value
Universitat de Barcelona. Departament de Cognició, Desenvolupament i Psicologia de l'Educació

# metadata.dc.description.abstract[].value
[eng] Knowing what language people in the environment usually speak can be
valuable information during language acquisition, especially for infants
and children growing up bilingual. In the early stages, associating speakers
with their languages may promote language separation and the formation
of distinct linguistic systems (Kandhadai et al., 2014). Although infants can
track who uses each language within the first six months of life (Colomer
et al., 2023; Kinzler et al., 2007), direct assessment of the formation of
early speaker-language associations has provided inconclusive results
(Schott et al., 2023). These associations remain relevant in later stages of
language development by promoting pragmatic di􀆯erentiation and guiding
children’s selection of the appropriate language based on their
interlocutor (Genesee et al., 1996; Montanari, 2008; Nicoladis, 1998).
Moreover, developing explicit knowledge of who speaks each language
(Akhtar et al., 2012; Atagi & Sandhofer, 2020) may further enhance
children’s sociolinguistic awareness.
This thesis explores the emergence and evolution of speaker-language
associations across development, with a special focus on infants and
children in bilingual contexts. The associations are assessed before and
after the first year of life, adapting the methodology to the behavioral
repertoire at each developmental stage. Before the first year of life (infants
aged 4 to 12 months), the associations are explored using an audiovisual
preferential-looking task measuring infants’ formation of primary and
robust face-language associations (Study 1 and Study 2). After the first
year of life (children aged 1 to 5 years), the associations are explored using
a newly designed questionnaire collecting parental report measures of
children’s pragmatic di􀆯erentiation and language labeling abilities (Study
3). Furthermore, potential linguistic factors that might modulate the
formation and expression of speaker-language associations will be
examined.
The findings from the present work indicate that primary face-language
associations are formed as early as 4 months of age, evidenced by the
presence of language-based preferences for speakers. These preferences
exhibit an interesting developmental pattern, transitioning from an early
familiarity preference for speakers of the native/dominant language to a
novelty preference for speakers of the non-native/non-dominant
language. However, the formation and retention of robust face-language
associations do not appear to occur before age 1, at least for unfamiliar
speakers, regardless of the linguistic background of the infant.
Regarding pragmatic differentiation, the results indicate a general
establishment around age 2. Notably, children may show an earlier onset,
likely dependent on their verbal skills. From age 3 onwards, no significant
age-related improvements are observed. Children exposed to one
language at home and the other outside demonstrate higher levels of
pragmatic differentiation at an earlier age, although the reasons for this
advantage require further exploration. Moreover, children are better at
adapting their language use to their interlocutor when the language
required is their dominant one.
Lastly, regarding language labeling, the findings reveal that this ability
emerges around age 3, although some children may develop it earlier.
Children frequently exposed to language reflections at home are more
likely to label the languages speakers use. However, the impact of
language reflections is no longer relevant after age 4, when nearly all
children have developed the language labeling ability.
In conclusion, this thesis outlines the developmental trajectory of
speaker-language associations. The findings indicate that, early on,
infants can track the languages spoken by others, influencing their social
interactions and potentially their language acquisition. Although robust
speaker-language associations are not evident before the first year of life,
they evolve gradually and become more complex throughout
development. Once children begin speaking, these associations guide
their language use and enable them to explicitly identify the languages
present in their sociolinguistic environment. Moreover, this thesis
highlights the importance of certain linguistic factors, though not all, in the
formation and expression of speaker-language associations.

# metadata.dc.description.abstract[].value
[cat]] Saber quina llengua parlen habitualment les persones de l'entorn pot ser
una informació valuosa durant el procés d'adquisició del llenguatge,
especialment per a infants i nens d’entorns bilingües. En les primeres
etapes, associar els parlants amb les seves llengües pot afavorir la
separació lingüística i la formació de sistemes lingüístics diferenciats
(Kandhadai et al., 2014). Tot i que els infants poden fer un seguiment de
qui utilitza cada llengua abans dels sis mesos de vida (Colomer et al.,
2023; Kinzler et al., 2007), la avaluació directa de la formació primerenca
d'associacions entre parlants i llengües ha proporcionat resultats poc
concloents (Schott et al., 2023). Aquestes associacions continuen sent
rellevants en etapes posteriors del desenvolupament lingüístic, ja que
promouen la diferenciació pragmàtica i guien la selecció de la llengua
adequada segons l'interlocutor (Genesee et al., 1996; Montanari, 2008;
Nicoladis, 1998). A més, desenvolupar un coneixement explícit de qui
parla cada llengua (Akhtar et al., 2012; Atagi & Sandhofer, 2020) pot
promoure encara més la consciència sociolingüística dels nens.
Aquesta tesi explora l'emergència i l'evolució de les associacions entre
parlants i llengües al llarg del desenvolupament, amb una atenció
especial en infants i nens en contextos bilingües. Les associacions es
valoren abans i després del primer any de vida, adaptant la metodologia al
repertori conductual de cada etapa del desenvolupament. Abans del
primer any de vida (infants de 4 a 12 mesos), les associacions s'exploren
mitjançant una tasca de preferència visual que mesura la formació
d'associacions primàries i robustes entre cares i llengües (Estudi 1 i Estudi
2). Després del primer any de vida (nens d'1 a 5 anys), les associacions
s'exploren mitjançant un nou qüestionari que recull informes parentals
sobre la diferenciació pragmàtica i la habilitat d’anomenar llengües dels
nens (Estudi 3). A més, s'examinen possibles factors lingüístics que
podrien modular la formació i expressió de les associacions entre parlants
i llengües.
Els resultats d'aquesta tesi indiquen que les associacions primàries entre
cares i llengües es formen sobre els 4 mesos d'edat, com ho evidencia la
presència de preferències per certs parlants en funció de la seva llengua.
Aquestes preferències mostren un patró de desenvolupament
interessant, passant d'una preferència primerenca per la familiaritat, cap
als parlants de la llengua nativa/dominant, a una preferència per la
novetat, cap als parlants de la llengua no nativa/no dominant. No obstant
això, la formació i retenció d'associacions robustes entre cares i llengües
sembla no produir-se abans del primer any de vida, almenys pel que fa a
parlants desconeguts, independentment del context lingüístic de l’infant.
Pel que fa a la diferenciació pragmàtica, els resultats indiquen un
establiment general d'aquesta capacitat al voltant dels 2 anys.
Notablement, alguns nens poden mostrar un començament més
primerenc, probablement depenent de les seves habilitats verbals. A
partir dels 3 anys, no s'observen millores significatives relacionades amb
l'edat. Els nens exposats a una llengua a casa i una altra fora demostren
nivells més alts de diferenciació pragmàtica a una edat més primerenca,
encara que les raons d'aquest avantatge requereixen una exploració més
profunda. A més, els nens són més eficients a adaptar l'ús de la llengua a
l'interlocutor quan la llengua requerida és la seva llengua dominant.
Finalment, pel que fa a la capacitat d’anomenar llengües, els resultats
mostren que aquesta emergeix al voltant dels 3 anys, tot i que alguns nens
poden desenvolupar-la abans. Els nens que estan freqüentment exposats
a reflexions lingüístiques a casa tenen més probabilitats d'anomenar les
llengües que utilitzen els parlants. No obstant això, l'impacte de les
reflexions lingüístiques deixa de ser rellevant passats els 4 anys, quan
gairebé tots els nens han desenvolupat la capacitat d’anomenar llengües.
En conclusió, aquesta tesi descriu la trajectòria de desenvolupament de
les associacions entre parlants i llengües. Els resultats indiquen que, des
de ben aviat, els infants poden fer un seguiment de les llengües parlades
pels altres, influint en les seves interaccions socials i, potencialment, en
l'adquisició del llenguatge. Tot i que les associacions robustes entre
parlants i llengües no són evidents abans del primer any de vida, aquestes
evolucionen gradualment i es tornen més complexes durant el
desenvolupament. Quan els nens comencen a parlar, aquestes
associacions guien l'ús de la llengua i els permeten anomenar
explícitament les llengües presents en el seu entorn sociolingüístic. A
més, aquesta tesi remarca la importància de certs factors lingüístics,
encara que no de tots, en la formació i expressió de les associacions entre
parlants i llengües.

# metadata.dc.rights[].value
cc by-nc-sa (c) Marcet Jiménez, Laia, 2025

# metadata.dc.source[].value
Tesis Doctorals - Departament - Cognició, Desenvolupament i Psicologia de l'Educació

# metadata.dc.title[].value
Who speaks that language? Assessing speaker-language associations from infancy to childhood