# metadata.dc.description.abstract[].value
Quan parlem de desigualtats socials, sovint imaginem que l’origen familiar, l’educació o l’esforç expliquen per què unes persones arriben més lluny professionalment que d’altres o ascendeixen en la, per a mi, mal anomenada “escala social”. Dic mal anomenada perquè és un concepte que redueix les persones a una simple posició econòmica o professional, com si el seu valor humà depengués sobretot del lloc que ocupen dins la societat. Aquesta classificació jeràrquica té arrels molt antigues. Des del neolític, l’acumulació de terres, aliments i recursos va començar a generar diferències de poder entre individus i grups que encara perduren, i que fins i tot hem institucionalizat. Tanmateix, possiblement aquesta no sigui l’essència biopsicosocial de l’espècie humana. En moltes comunitats caçadores i recol·lectores, les relacions eren més igualitàries i la supervivència depenia molt més de la cooperació que no pas de l’estatus. Aquesta manera d’entendre la societat reforça desigualtats i alimenta una competició per aparentar més poder o prestigi que els altres. A més, ignora qualitats crec que molt més importants, com ara la solidaritat, la creativitat i la capacitat de tenir cura dels altres. Mesurar les persones segons una jerarquia social és una visió limitada i injusta de la realitat. Un estudi publicat fa poques setmanes a la revista Scientific Reports va reobrir un debat delicat: fins a quin punt l’estatus socioeconòmic podria tenir també una part genètica?

# metadata.dc.source[].value
Divulgació i Premsa (Genètica, Microbiologia i Estadística)