# name
Donants d'òrgans a cor parat: recirculació normotèrmica i refredament corporal amb derivació cardiopulmonar com a mètode d'obtenció d'òrgans. Estudi clínic i experimental

# metadata.dc.contributor.other[].value
Universitat de Barcelona. Departament de Cirurgia i Especialitats Quirúrgiques

# metadata.dc.description.abstract[].value
[cat]  Els  donants a cor parat (OCP)  són  aquells que es troben en procés d'aturada cardiorespiratòria  irrecuperable, amb un temps d'isquèmia calenta suficientment  reduït que permeti l'extracció d'òrgans i teixits aptes per a trasplantament. Entenem per temps d'isquèmia  calenta el temps transcorregut des del moment de l'aturada  cardiocirculatòria  fins a Ia perfusió de l'òrgan. El  procediment d'obtenció  d'òrgans OCP s'inicia  un cop diagnosticada  Ia mort  per aturada cardiorespiratòria,   moment  en el  qual  es considera  el  cadàver com a donant potencial. Aleshores es valora el temps d 'isquèmia calenta i es du a terme  Ia cateterització de l'artèria  i  vena femoral  per poder  iniciar  Ia preservació  dels òrgans. En el cas concret dels ronyons, originalment la perfusió s'assolia mitjançant la injecció de líquid fred a travès de l'artèria femoral (perfusió in situ), amb l'objectiu de disminuir-ne ràpidament Ia temperatura i limitar el metabolisme cel·lular i  el dany provocat  per Ia isquèmia calenta. 

Posteriorment  s'han anat dissenyant  tècniques per a  Ia perfusió dels òrgans de DCP amb sistemes  de derivació cardiopulmonar. S'ha assajat  favorablement un procediment consistent en el refredament corporal amb circulació  extracorpòria, que entre d'altres avantatges permet una hipotèrmia més suau i progressiva, amb una pressió de perfusió més elevada, cosa que és important per poder valorar la viabilitat de l'ús dels òrgans obtinguts per a trasplantaments. 

Per altra banda, el  problema   més  important   per  Ia  utilització dels  òrgans de   DCP  és  una  major incidència  de  retard  del funcionament  i de  fallada   primària de  l'empelt.  En el cas del trasplantment renal, la  disfunció   inicial  pot ser substituïda  per  Ia diàlisi fins  que  l'òrgan  o bé recupera Ia funció  o bé es practica un altre trasplantament. Per contra,  el trasplantarnent  hepàtic ha d'assegurar de manera immediata Ia funcionalitat de l'òrgan, perquè no es disposa de cap teràpia substitutiva. Es per això que els estudis que s'estan realitzant actualment van adreçats a valorar Ia viabilitat del fetge abans del  trasplantament i a millorar-ne Ia funció mitjançant Ia modificació de les tècniques d'obtenció i preservació dels empelts fins al trasplantament.

# metadata.dc.source[].value
Tesis Doctorals - Departament - Cirurgia i Especialitats Quirúrgiques

# metadata.dc.title[].value
Donants d'òrgans a cor parat: recirculació normotèrmica i refredament corporal amb derivació cardiopulmonar com a mètode d'obtenció d'òrgans. Estudi clínic i experimental