# name
Crisi global i sobirania alimentària: Nous models de producció i consum des dels moviments socials urbans

# metadata.dc.contributor.other[].value
Universitat de Barcelona. Facultat de Geografia i Història

# metadata.dc.description.abstract[].value
[cat] En les darreres dècades, l’alimentació, en les seues múltiples facetes, ha adquirit una centralitat creixent en l’àmbit social, acadèmic i polític. Aquest procés ha estat impulsat per les crítiques al model alimentari neoliberal hegemònic. Paral·lelament, en nombrosos contextos urbans han emergit iniciatives agrícoles i noves formes de consum que reivindiquen la proximitat, la sostenibilitat, la sobirania i l’autogestió comunitària, i tracten de donar resposta a les crisis del sistema agroalimentari globalitzat. Aquesta tesi doctoral analitza com els moviments socials urbans han contribuït a l’articulació de noves pràctiques de producció i consum alimentari a València i Barcelona. L’objectiu és esbrinar si les iniciatives sorgides en aquests contextos operen com a motors de transformació del sistema agroalimentari o si tenen un impacte limitat i selectiu. La recerca se sustenta en un marc teòric que revisa l’evolució històrica del sistema agroalimentari industrial, posant èmfasi en les seues contradiccions estructurals i en les conseqüències socials, territorials i ambientals. A partir d’aquesta revisió, s’aprofundeix en els orígens i el desenvolupament del concepte de sobirania alimentària, entés com a proposta crítica i alternativa al paradigma neoliberal. Aquest marc conceptual és clau per a identificar les potencialitats transformadores d’aquesta noció i per a reconéixer el paper estratègic de les ciutats en els processos de transició agroecològica i ecosocial. Quant a la metodologia, la investigació adopta un enfocament qualitatiu que combina l’estudi de cas amb tècniques de recerca social, com entrevistes semiestructurades i observació participant. Aquesta aproximació permet una anàlisi situada i en profunditat de les pràctiques concretes desplegades per les iniciatives analitzades. Entre aquestes, s’inclouen Quirhort i Can Masdeu, vinculats a l’autogestió i als horts comunitaris de Barcelona; FoodCoop BCN, un supermercat cooperatiu impulsat des de la base; i, a València, els horts veïnals de Benimaclet i els horts escolars i comunitaris d’Orriols. També s’examinen altres espais híbrids amb vocació comunitària que replantegen els models de producció i consum. Els resultats evidencien que aquestes iniciatives comparteixen trets comuns: voluntat de relocalitzar l’alimentació, aposta per la participació comunitària, recuperació i resignificació d’espais urbans i crítica al sistema agroindustrial. A més, promouen pràctiques agroecològiques, articulen xarxes de suport mutu i s’integren en el teixit social dels barris. Tanmateix, també s’identifiquen limitacions estructurals, com l’accés reduït a recursos, la dependència del voluntariat i les dificultats per garantir continuïtat. Més enllà de la seua escala reduïda i dels obstacles, aquestes iniciatives tenen una capacitat transformadora real, ja que contribueixen a imaginar i practicar alternatives tangibles al sistema dominant; convertint-se en espais de resistència i resiliència que situen en el centre valors com la justícia alimentària, la sobirania territorial i la sostenibilitat. Alhora, actuen com a laboratoris socials on s’experimenten formes innovadores d’organització econòmica i comunitària, basades en l’autogestió, la cooperació i el suport mutu. Les conclusions de la tesi destaquen que, tot i les limitacions, les pràctiques analitzades constitueixen una peça rellevant en els processos de transició ecosocial. Es defensa la necessitat de reconéixer valor polític i territorial, així com d’articular polítiques públiques capaces d’acompanyar-les i amplificar-ne la incidència. A més, la recerca obre línies futures sobre la relació entre dret a l’alimentació, dret a la ciutat i crisi ecosocial, i els vincles entre moviments socials i institucions municipals. En síntesi, aquesta tesi constitueix una aportació rigorosa i compromesa amb la geografia crítica, la planificació territorial i la sobirania alimentària, i ofereix una mirada situada i transformadora sobre els desafiaments i les potencialitats del sistema alimentari en les ciutats contemporànies. No solament mostra que una altra alimentació és possible, sinó que demostra que ja s’està construint mitjançant l’acció col·lectiva, la proximitat i la cura dels comuns.

# metadata.dc.description.abstract[].value
In recent decades, food has gained increasing prominence in social, academic, and political spheres, largely driven by critiques of the hegemonic neoliberal food model and its social, territorial, and environmental consequences. Concurrently, urban contexts have witnessed the emergence of agricultural initiatives and alternative consumption models emphasizing proximity, sustainability, sovereignty, and community self-management, aiming to address the crises of the globalized food system.

This doctoral thesis examines how urban social movements in Valencia and Barcelona have contributed to the development of new food production and consumption practices, evaluating whether these initiatives act as catalysts for systemic transformation or remain limited in scope.

The research is grounded in a theoretical framework that reviews the historical evolution of the industrial food system, highlighting its structural contradictions and associated social, territorial, and environmental impacts. It further explores the origins and development of food sovereignty as a critical alternative to the neoliberal paradigm, underscoring the strategic role of cities in agroecological and socio-ecological transitions.

Methodologically, the study adopts a qualitative approach, combining case studies with semi-structured interviews and participant observation. The initiatives analyzed include Quirhort, Can Masdeu, and FoodCoop BCN in Barcelona, as well as the urban gardens of the Benimaclet and Orriols neighbourhoods in Valencia, alongside hybrid community spaces that reimagine urban production and consumption.

Findings indicate that these initiatives share common features: commitment to relocalizing food systems, fostering community participation, reclaiming urban spaces, and critiquing industrial food practices. They promote agroecological methods, build mutual support networks, and integrate into neighbourhood social fabrics. Despite structural limitations, such as restricted resources, reliance on volunteers, and challenges of continuity, these initiatives demonstrate tangible transformative potential, functioning as sites of resistance and resilience that prioritize food justice, territorial sovereignty, and sustainability while experimenting with self-managed economic and social arrangements.

The thesis concludes that, despite limitations, these practices play a critical role in socio-ecological transitions. It highlights the necessity of recognizing their political and territorial significance and implementing supportive public policies. Ultimately, the study demonstrates that alternative food systems are not only possible but are actively being constructed through collective action, local engagement, and the care of shared resources.

# metadata.dc.rights[].value
cc by-nc-sa (c) Ariño Asensi, Míriam, 2023

# metadata.dc.source[].value
Tesis Doctorals - Facultat - Geografia i Història

# metadata.dc.title[].value
Crisi global i sobirania alimentària: Nous models de producció i consum des dels moviments socials urbans