# name
Pobles idíl·lics i desigualtats socials: Una mirada psicosocial crítica a la gentrificació rural

# metadata.dc.contributor.other[].value
Universitat de Barcelona. Facultat de Psicologia

# metadata.dc.description.abstract[].value
[cat] En les darreres dècades, ha emergit un interès renovat en les classes mitjanes urbanes per establir-se al camp, generalment buscant estils de vida alternatius, vinculats als valors essencials, la salut, la criança conscient o les emocions genuïnes. Lluny de ser una tria innòcua, aquesta tendència social (re)produeix als pobles els processos de gentrificació àmpliament estudiats en l’àmbit urbà (Phillips, 1993). Aquest fenomen consisteix a una forma de transformació de l’entorn impulsada per una reinversió econòmica en el sòl, que és rendibilitzada mitjançant processos de renovació material i simbòlica del lloc, orientats a atraure-hi grups amb major capital econòmic (Sorando i
Ardura, 2016). En aquest marc, l’arribada de persones urbanes benestants al poble comporta un augment dels estàndards de vida i una adaptació progressiva del lloc a les preferències estètiques i de consum dels nouvinguts, que desemboca en exclusions materials i simbòliques d’una part dels habitants previs.
Tot i que disciplines com la psicologia social i ambiental destaquen la importància dels llocs i la seva transformació en la configuració d’esquemes identitaris i afectius a nivell individual i col·lectiu (Proshansky et al., 1983; Valera i Pol, 1994; Droseltis i Vignoles, 2010), han dedicat una atenció molt limitada a la gentrificació urbana i rural. A aquest descuit cal afegir-li que, malgrat hi hagi una extensa literatura sobre aquest fenomen en contextos urbans – sobretot des d’àrees com la sociologia o la geografia –, l’àmbit rural es troba tradicionalment infra-representat acadèmicament (Parsons i Lawreniuk, 2022).
Partint d’aquest buit, en aquesta recerca busco analitzar i comprendre els processos psicosocials que articulen la gentrificació rural a partir del cas concret de Llanars i Camprodon (Ripollès). Des d’un plantejament construccionista social crític, entenc que aquest fenomen se sustenta sobre unes relacions asimètriques entre el camp i les urbs, les quals es (re)produeixen a nivell micropolític des dels discursos i pràctiques que articulen les formes en què el poble és viscut quotidianament.
En aquesta línia, em focalitzo en la reconfiguració subjectiva i sòcio-material del sentit de lloc, concretament, en les dinàmiques de consum simbòlic neorural, la construcció de les identitats de lloc, la regulació discursiva de la pertinença al poble i l’afectació dels vincles persona-lloc en els processos de desplaçament.
A nivell metodològic, he utilitzat una aproximació qualitativa interpretativa. Les dades han estat produïdes a partir d’entrevistes en profunditat i en moviment (Evans i Joves, 2011; Di Masso et al., 2025) a neorurals, segones residències i locals; d’una observació participant (Corbetta, 2003); i d’entrevistes breus realitzades a peu de carrer a turistes. He conduit una Anàlisi Temàtica Discursiva (ATD) (Braun i Clarke, 2013; 2022), incorporant una sensibilitat interpretativa crítica (Wetherell 1998; Di Masso et al.; 2011) i una perspectiva narrativa (Taylor, 2005; Stephens i Breheny, 2013).
La tesi mostra que el sentit de lloc del poble gentrificat es re-configura canalitzant a nivell micropolític les lògiques capitalistes que sostenen la gentrificació rural, i.e. re-editant les jerarquies de classe social i territorials entre poble i ciutat en formes més subtils. D’una banda, això es dona a través de processos de neteja de classe (Hubbard, 2017), i.e. una celebració del caràcter suposadament autèntic dels pobles, que esborra simbòlicament i materialment el caràcter rude de la realitat de la classe treballadora rural per tal de subsumir-la als circuits d’economia simbòlica del lloc. Més concretament, els estils de vida neorurals inclouen un desplegament de pràctiques simbòliques enclassants, vinculades al benestar com a valor aspiracional, i inclouen una performance d’una identitat híbrida, orientada a pertànyer al poble però sense esdevenir un subjecte completament rural. Al seu torn, la vida neorural és emplaçada en pobles reformats arquitectònicament de manera que recreïn un passat idealitzat, però incorporant-hi un component opulent. En suma, observem que allò rural és valorat per un caràcter exòtic que el manté en una posició subalterna respecte l’hegemonia urbana.
D’altra banda, les mateixes asimetries socials es fan notar en uns processos de desplaçament de la població local que van més enllà de la mobilitat residencial, incloent de manera central: la pressió de desplaçament econòmic, de recursos, la micro-segregació i el desplaçament simbòlic del tipus comunitari, polític i per incongruència de classe. No obstant, els habitants locals sovint tenen experiències ambivalents, que combinen l’anterior amb gaudi o de conformitat respecte el canvi de(l) lloc. Això mobilitza lògiques socialment aspiracionals vinculades a la mobilitat de perifèria a centre i a l’imaginari hegemònic del progrés, i reflecteix una vulnerabilitat socioeconòmicament estratificada.
Amb tot, en aquesta tesi ressalto la dimensió psicosocial com a engranatge clau en el procés complex de la gentrificació rural, aportant una mirada crítica sobre allò que mou l’interès per la (neo)ruralitat i les seves conseqüències socio-espaials. Així, contribueixo empíricament a als estudis psicoambientals i, en particular, als de place attachment, a través d’una extensió de la mirada psicopolítica a les relacions amb els llocs. Finalment, llenço una alerta sobre la necessitat de mantenir una mirada atenta a les dinàmiques socials en el sí del repoblament rural, evitant positivitzar acríticament l’interès urbà pels pobles.

# metadata.dc.rights[].value
cc by-nc-nd (c) Aleu Barnadas, Laia, 2026

# metadata.dc.title[].value
Pobles idíl·lics i desigualtats socials: Una mirada psicosocial crítica a la gentrificació rural