# name
Pneumònia per COVID-19 i associada a la ventilació mecànica: caracterització de la Síndrome de Distrés Respiratòria Aguda en aquestes dues malalties

# metadata.dc.contributor.other[].value
Universitat de Barcelona. Facultat de Medicina i Ciències de la Salut

# metadata.dc.description.abstract[].value
[cat] La síndrome de distrés respiratòria aguda és causada per patologies habitualment d’etiologia infecciosa que produeixen un insult pulmonar. La pneumònia associada a la ventilació mecànica i la infecció per SARS-CoV-2 (COVID-19) poden ser-ne causes. No obstant, aquesta síndrome no s’ha caracteritzat suficientment en aquestes dues malalties. El diagnòstic de síndrome de distrés respiratòria aguda en el context d’una pneumònia associada a la ventilació mecànica podria tenir un interès epidemiològic rellevant en cas que presenti característiques clíniques específiques pel què fa la gravetat o el diagnòstic microbiològic; o si la presència d’aquesta síndrome empitjorés els desenllaços clínics. En la COVID-19 la caracterització fisiològica de la síndrome de distrés respiratòria aguda podria ajudar a aplicar mesures de suport vital com la ventilació mecànica invasiva de forma correcte. Addicionalment, identificar complicacions pulmonars específiques de la síndrome de distrés respiratoria associada a la COVID-19 podria ajudar a entendre la trajectòria cap a la mortalitat d’aquests pacients.
Els objectis d’aquesta tesis doctoral són: I) analitzar si els pacients amb pneumònia associada a la ventilació mecànica que es manifesta en forma de síndrome de distrés respiratòria aguda presenten pitjors desenllaços clínics que els pacients que no presenten aquesta complicació. II) En aquests dos grups de pacients, comparar les característiques epidemiològiques, la gravetat de les disfuncions orgàniques i la microbiologia. III) Descriure les característiques de l’intercanvi de gasos, mecànica pulmonar i paràmetres de ventilació mecànica en pacients amb COVID-19 i síndrome de distrés respiratòria aguda. IV) Analitzar les diferències en les disfuncions orgàniques, fisiologia respiratòria i mortalitat dels pacients amb síndrome de distrés respiratòria associada la COVID-19 i a altres malalties. V) Estudiar la resposta fibroproliferativa dels pacients amb síndrome de distrés respiratòria associada a la COVID-19 i a altres malalties. VI) Investigar l’associació de la resposta fibroproliferativa i els desenllaços clínics en pacients amb COVID-19 i síndrome de distrés respiratòria aguda.
Primer, els resultats d’aquesta tesis permeten concloure que la síndrome de distrés
respiratòria aguda derivada d’una pneumònia associada a la ventilació mecànica
s’identifica en un 14% de pacients aproximadament. No obstant, la presència
d’aquesta síndrome no s’associa a un increment en la mortalitat, ni tampoc a més dies de ventilació mecànica, d’estada a la UCI o a l’hospital, a una diagnòstic microbiològic específic, a una millor o pitjor adequació del tractament antibiòtic empíric, ni a altres desenllaços clínics.
Segon, en la COVID-19 s’ha identificat un trastorn en la oxigenació, en l’espai mort i en la mecànica pulmonar similar a altres cohorts de pacients amb SDRA no COVID-19. L’absència de correlació entre la distensibilitat del sistema respiratori i la oxigenació podrien suggerir que la COVID-19 provoca un trastorn de la regulació de la perfusió pulmonar que empitjora el shunt fisiològic.
Tercer, en la COVID-19 sembla existir de forma molt més freqüent una resposta fibroproliferativa caracteritzada per canvis “fibrotic-like” i pneumònia organitzativa. En la forma més extensa està associada a més dies de ventilació mecànica i d’estada a les unitats de cures intensives.

# metadata.dc.description.abstract[].value
[spa] El síndrome de distrés respiratorio agudo está causado por patologías de etiología habitualmente infecciosa que producen un insulto pulmonar. La neumonía asociada a la ventilación mecánica y la infección por SARS-CoV- 2 (COVID-19) pueden ser causas. No obstante, este síndrome no ha estado caracterizado en estas dos enfermedades. El diagnóstico del síndrome de distrés respiratorio agudo en el contexto de una neumonía asociada a la ventilación mecánica podría tener un interés epidemiológico relevante en caso de que presente características clínicas específicas en cuanto a la gravedad o el diagnóstico microbiológico; o en caso de que su presencia empeore los desenlaces clínicos. En la COVID-19 la caracterización fisiológica del síndrome de distrés respiratorio agudo podría ayudar a aplicar las medidas de soporte vital como la ventilación mecánica correctamente. Adicionalmente, identificar complicaciones pulmonares específicas del síndrome de distrés respiratorio agudo asociado a la
COVID-19 podría ayudar a entender las causas que incrementan el riesgo de muerte en estos pacientes.
Los objetivos de esta tesis doctoral son: I) analizar si los pacientes con
 
neumonía asociada a la ventilación mecánica que se manifiesta en forma de síndrome de distrés respiratorio agudo presentan peores desenlaces clínicos en comparación con el grupo de pacientes que no presenta esta complicación. II) En estos dos grupos de pacientes (neumonía asociada a la ventilación mecánica con o sin síndrome de distrés respiratorio agudo) comparar las características epidemiológicas, la gravedad de las disfunciones orgánicas y la microbiología. III) Describir las características en el intercambio de gases, mecánica pulmonar y parámetros ventilatorios de pacientes con COVID-19 y síndrome de distrés respiratorio agudo. IV) Analizar las diferencias en las disfunciones orgánicas, fisiología respiratoria y mortalidad de los pacientes con síndrome de distrés respiratorio agudo asociado a la COVID-19 y a otras enfermedades. V) Estudiar la respuesta fibroproliferativa de los pacientes con síndrome de distrés respiratorio agudo asociado a la COVID-19 y a otras enfermedades. VI) Investigar la asociación entre la respuesta fibroproliferativa y los desenlaces clínicos en pacientes con COVID-19 y síndrome de distrés respiratorio agudo.
Primero, los resultados de esta tesis permiten concluir que el síndrome de distrés respiratorio agudo derivado de una neumonía asociada a la ventilación mecánica se identifica en un 14% de pacientes aproximadamente. No obstante, su presencia no se asocia a un incremento en la mortalidad, ni tampoco a más días de ventilación mecánica, de estada en la UCI o al hospital, a un diagnóstico microbiológico específico, a una peor adecuación del tratamiento antibiótico empírico, ni a otros desenlaces clínicos.
Segundo, en la COVID-19 se ha identificado un trastorno en la oxigenación, en el espacio muerto y en la mecánica pulmonar similar a otras cohortes de pacientes con SDRA no COVID-19. La ausencia de correlación entre la distensibilidad del sistema respiratorio y la oxigenación podría sugerir que la COVID-19 provoca un trastorno de la regulación de la perfusión pulmonar que empeora el shunt fisiológico. Tercero, en la COVID-19 parece existir de forma más frecuente una respuesta fibroproliferativa caracterizada por cambios “firbotic-like” y neumonía organizativa. En la forma más extensa se asocia a más días de ventilación mecánica y de estada a la unidad de cuidados intensivos.

# metadata.dc.source[].value
Tesis Doctorals - Facultat - Medicina i Ciències de la Salut

# metadata.dc.title[].value
Pneumònia per COVID-19 i associada a la ventilació mecànica: caracterització de la Síndrome de Distrés Respiratòria Aguda en aquestes dues malalties