# name
El comportament de la fusta i de l'arbre com a paradigma escultòric: estudi d'una mostra dels escultors que treballen amb tronc o amb biga a l'Estat espanyol (1959-1987)

# metadata.dc.description.abstract[].value
[cat] Freqüentment els escultors parlen tot emprant termes com "el llenguatge de la matèria” o "el respecte per la naturalesa dels materials" . Això passa especialment a una part dels escultors nascuts en la primera meitat del segle, encara que també fan servir aquestes paraules altres escultors més joves. Generalment, es parla de matèries i no de materials, en considerar que les matèries tenen un pes específic originat pel que hem anomenat comportaments propis i la seva utilització històrica, mentre que als materials els manca aquesta peculiaritat històrica: són generalment novedosos, molts d'ells d'origen industrial, i s'han incorporat a la pràctica escultòrica recentment. Diversos autors atribueixen a Brancusi l'origen de la proposta que estableix el respecte per les propietats de la matèria com a una característica de l'escultura moderna. Són molts els escultors que han partit d'aquest principi i han continuat elaborant el llenguatge de la matèria com un recurs escultòric, fins a l'actualitat. La proposta d'investigació parteix d'aquesta filosofia en que es considera la matèria com un agent, més que com un pacient; és a dir, com una entitat capaç de manifestar les seves peculiaritats. Pressuposem que, quan l'escultor escull la matèria amb un plantejament similar a l'exposat en el paràgraf anterior, és perquè ja té una actitud d'estima cap a ella, en la mesura que intenta valorar la peculiar idiosincràsia del suport escollit. Per tant, es considera que l'elecció de la matèria ja condiciona, o ve condicionada (indistintament) pel propòsit inicial, per la disposició vers l'escultura, pel món referencial, pel mètode de treball, pels procediments, i pels resultats. En la nostra recerca, i amb el fi de concretar més, hem delimitat la hipòtesi de treball de la manera següent: La utilització de la fusta en la pràctica escultòrica, des de la perspectiva del comportament, pressuposa l'assumpció del pes cultural i tradicional que ha acumulat aquesta matèria al llarg de la seva història; hi destaquen tres aspectes fonamentals: la percepció plàstica de la natura i de l'arbre; la participació dels components simbòlics, tradicionals o primitius implícits en les societats primàries i arcaiques; i el contacte directe amb la matèria, amb la conseqüent aplicació dels procediments artesanals. En la proposta inicial d'aquesta tesi tenim en compte el matis temporal regressiu que comporta aquesta pràctica, en la mesura que s'hi recullen aspectes derivats d'una dinàmica obsoleta, generalment relacionada amb cultures de tecnologia rudimentària i que tenen un contacte directe amb la natura.

# metadata.dc.source[].value
Tesis Doctorals - Departament - Estructura de la Imatge i de l'Entorn

# metadata.dc.title[].value
El comportament de la fusta i de l'arbre com a paradigma escultòric: estudi d'una mostra dels escultors que treballen amb tronc o amb biga a l'Estat espanyol (1959-1987)